Var det Alma?
- Ikke gjør noe dumt. - Skynd dere. Vi skulle ha dratt alt.
Pass på her, Margarete. Jeg er straks tilbake.
Min historie begynner i året 1904. I tiden før verdenskrigene.
Da folk fremdeles ventet på, med uskyldig håp, -
- hva det 20. århundre ville bringe.
Er du gal? Ser de oss, slår de meg.
- Hvordan går det? - Like før.
Ikke glem lyssignalet.
Jeg ble født en kald vårnatt.
Fødselen fant sted i all hemmelighet.
Min bestemor var fast bestemt på å unngå skandale.
Kom igjen, Alma. En gang til.
Kom igjen, press!
Anstreng deg. Det er bra.
- Ikke glem å puste. - Kom igjen.
Min far var bare 15 år den gangen.
Har du ikke brakt oss nok ulykke? Tilbake til vognen!
Han ville så gjerne støtte min mor. Men han fikk ikke sjansen til det.
De får ikke dra.
Du kan ikke sende vekk Friedrich. Det var ikke hans skyld.
Vær så snill, mor!
Det er en jente.
Mor... Mor, nei!
- Hvor skal du med henne? - Vi snakker mer i morgen.
Gi meg barnet mitt tilbake! Mor!
Alt skal ordne seg.
Det året begynte Lorenz Adlon å bygge -
- sitt legendariske bygg ved Brandenburger Tor:
Hotell Adlon.
Hvem ville den gangen trodd -
- at stedet ville spille en rolle i mitt liv helt til i dag?
Vi har fått tillatelse til å bygge fjerde etasje.
Hans Majestet brukte sine rettigheter for å støtte oss.
Se, kjære. For en praktfull bygning.
Men hvorfor bygge på nabotomten, far?
- Jeg planlegger 102 rom der. - Og finansiering?
- Flere rom betyr flere inntekter. - Jaså, sier du det, Tilly?
- Et nytt bygg vil koste millioner. - Og vi vil tjene millioner på det.
Jeg har sammenholdt belegget med kreditten.
Hvis vi bygger en tredel flere rom, kan vi betjene lånene bedre.
Ingen vil betale romprisene dine.
Jeg har sett tallene fra alle hotellene i Berlin. Ingen har overskudd.
Folk vil bare ha billig overnatting.
- Gjestene vil gå til konkurrentene. - Men jeg bryr meg om gjestenes behov.
Adlon vil ikke bare bli et sted der man overnatter.
Adlon blir en del av livet.
La oss gå, Tilly.
Ammen er her, frue. Kom inn.
Dette er datteren min. De skal amme henne annenhver time.
Jeg vil ikke ha noe gråt i huset når min mann kommer hjem.
Tenk bare på det som angår barnet mitt.
Rosa vil forklare deg alt.
Min datter Alma er sjalu på lillesøsteren sin.
Jeg vil ikke ha henne nær barnet.
- Hva heter barnet? - Sonja. Sonja Schadt.
- Sonja Schadt. - Mor, hvor er du?
- Jeg kommer nå. - Vi blir litt forsinket.
Ta det med ro. Jeg vil ikke kjede meg. Jeg er altfor opprømt til det.
- Velkommen til hotell Adlon. - Takk.
- Fru Schadt? - Ja. Det er meg.
- Men De er jo en jente. - Ja. Overrasker det Dem?
På min tid var alle pikkoloer gutter.
Min far begynte på Adlon som pikkolo.
- Men det er lenge siden. - Velkommen til det nye Adlon.
Etter alle disse årene...
Bordet der borte er reservert for Dem.
Min mann og min datter blir litt forsinket.
Dette føles som å komme hjem igjen.
Den fontenen sto i mine foreldres hus før den ble flyttet til Adlon.
Min bestefar hadde den med tilbake fra en av sine reiser til koloniene.
Husherren er tilbake. Kom fort!
Fort. Skynd dere!
Ikke et ord til pappa.
Velkommen, Gustav.
- Min lille flamme... - Gustav.
Du er herlig. Lille pus...
Velkommen, pappa.
Du er blitt enda vakrere. De unge mennene står i kø, går jeg ut fra?
Hva er det med henne?
La oss gå inn. Alt er klart til badet ditt.
Kuskens sønn?
- For en fremmelig gutt. - Jeg sa opp familien.
De var fine mennesker. Hvem ellers vet om det?
- Alle. - "Vår datter Sonjas fødsel"?
- Ingen gjennomskuet det? - Jeg er ikke for gammel.
En gang... Det var pinlig.
Jeg dro til kvinneforeningen med en pute under kjolen.
Du skulle sett ansiktene deres. De trodde jeg var gravid.
Gundel.
Sonja er sulten.
Jeg venter her.
Alma.
- Når får jeg se henne? - Mor vil ikke engang la meg røre henne.
Vi må ta med Sonja og dra. Til et sted der ingen vil finne oss.
- Hvor skulle det være? - Amerika.
Amerika?
- Det er for langt. - Jeg har forhørt meg.
Det går et skip fra Hamburg hver uke. Det koster bare 200 mark på 3. klasse.
Jeg tjener 6 mark om dagen på Kohlenhof.
Jeg får ikke beholde pengene. Mor trenger dem.
Far har ennå ikke noen jobb. Og det er bare min feil.
Hva om jeg skjuler meg hjemme hos deg først, med Sonja?
Ved Ostbahnhof? Vi har bare ett rom.
Til alle dere?
Jeg skal tenke ut noe. En måte å skaffe 400 mark på.
Jeg har litt. Pappa legger fra seg lommeboken overalt.
- Du kan ikke stjele fra foreldrene dine. - De stjal jo barnet vårt.
Jeg er nødt til å se Sonja.
Ammen sover sammen med henne. Mor lar meg ikke gå inn på rommet.
Men ammen har fri søndag kveld.
Da kunne vi få det til.
- Hva skyldes denne ære? - Herr Adlon, De rir fortreffelig.
Deres fars nye hotell er også fortreffelig.
Er det det konkurrentene sier?
- Høyre forbein må bli skodd. - Mine partnere og jeg er interessert.
Deres far har visst 3 millioner å investere i hotellet.
Hva vil De?
Jeg kommer rett fra styremøtet i vår bankforening.
Deres far har gått langt over budsjettet.
- Min far vet hva han gjør. - Jeg er ikke så sikker på det.
Hvem står ansvarlig for hans gjeld? I et krisetilfelle må De betale.
Se på dette som en fortrolig samtale mellom forretningsmenn.
Og la meg gå et skritt videre.
Vårt hotellselskap skal tilsette ny generaldirektør.
Etter en vurdering har vi valgt Dem. Hva sier De til det?
Til å lede en av de beste hotellkjedene? Adlon er ikke utfordrende nok for Dem.
Tilbudet Deres sier meg at De ser på min fars foretak som en trussel.
Tenk over saken.
Våre hoteller er svært solide foretak.
Jeg sier adjø nå. Ha en fin dag.
Jeg håper vi snart treffes igjen.
Ibenholt og mahogni til veggbekledningen.
Og jeg vil ha luksuriøse detaljer.
Elfenben med innslag av skilpaddeskall. Når kan jeg få det hit fra koloniene?
Om seks til åtte måneder.
Det blir knapt. Hans Majestet vil ha åpningen snart. Jeg stoler på deg.
Jeg har tenkt på Adlon i nesten 40 år.
Jeg inngår ingen kompromisser.
Adlon vil gjøre Berlin til en verdensby. Som Paris, Roma og Monte Carlo.
Det blir Europas fremste hotell.
- Far, familien von Tennen er her. - Vi kommer, Alma.
Du er en heldig mann, som har Ottilie og dine døtre.
Siden min kone døde, må jeg tilstå at jeg føler meg litt ensom.
Lorenz...
Det ville glede Ottilie og meg hvis du kunne bli Sonjas gudfar.
Det vil være en stor ære.
En ting til, min venn. Om lille Sonja.
Jeg vil at du skal vite sannheten.
Som vanlig har min sønn problemer med punktlighet.
- Vi setter pris på invitasjonen. - Gleden er på min side.
Din far er ikke bare en stor visjonær. Han kan gjøre visjonen til virkelighet.
Iblant hjelper Louis meg med det.
- Når han ikke er på veddeløpsbanen. - Vi har hver vår lidenskap.
Louis driver vinhandlene og restaurantene.
Man hører mye bra om dem. Denne veien.
Pappa mener det ikke slik. Han vet hvor dyktig du er.
Denne veien.
- Et glimrende stykke håndverk. - Ja.
Av alt jeg har samlet rundt i verden, er dette det vakreste.
Vår Sonja.
Fru von Tennen, hennes barn. Menig Siegfried og lille Sebastian.
- Er du glad for å ha en lillesøster, Alma? - Ja.
Hun blir sikkert like pen som deg en dag.
Har dere det hyggelig?
Te?
Røde Kors-legen på Windhoek er en god venn av meg.
- Dette er plantasjen min. - De kjenner til koloniene våre?
Jeg har hatt gode handelsforbindelser der i årevis.
Da vet De hvor mye Tyskland gjør for folks utdannelse.
Ja, vi har gjort mye for å sivilisere de svarte.
Akkurat nå gjør vi mye for å tilintetgjøre dem.
- De mener hottentottopprøret? - De heter hereroer.
- Våre styrker prøver å hindre det verste. - Ved å slakte hereroene.
Louis, du er vel ikke sosialist?
Det er servert, mine herrer.
Vil De gå en tur med meg en av dagene?
Men De kjenner meg jo ikke.
Det kan vi gjøre noe med.
Alma von Tennen.
Et meget passabelt navn. Ikke sant?
De vil bare ha pengene mine i bytte for den bleke sønnen.
Med en adelstittel fra det 15. århundre.
Og 20 000 hektar i Vest-Preussen.
Så mye fruktbart land.
Den unge mannen er usikker på sin fremtid.
Du kunne forme og påvirke ham, som en sønn.
Friedrich...
Det er bare noen få minutter til nå.
Jeg forstår ikke hva du mener. Hjelp meg her.
Du har glemt det igjen, Gustav!
Jeg overtalte en neger til å gi meg denne.
Så fikk jeg den slipt i Amsterdam.
13 karat.
Du trodde vel ikke at jeg ville glemme bryllupsdagen vår?
Min lille Gustav...
Jeg er faren din, Sonja.
Vi kan klare det, Friedrich.
- Vi tre skal dra vår vei sammen. - Ja.
Du må gå nå.
Alle gode ønsker, barnet mitt.
Jeg tror foreldrene mine godt visste at fremtiden ikke lå i deres hender.
Grunnleggernes og patriarkenes generasjon -
- hersket over familiene som guder.
Bare noen få var modige nok til å bryte samfunnets strenge regler.
Husarrest, inntil videre.
Og hvis Friedrich sniker seg inn i huset mitt igjen, skal jeg få ham arrestert.
Jeg skal ikke fortelle din mor hva som skjedde i kveld.
Du bør være takknemlig mot henne. Hun forhindret en kjempeskandale.
Du skal gifte deg med den rette, og bli grevinne.
- Med Siegfried? Det vil jeg ikke. - "Det vil jeg ikke..."
Det er mye jeg heller ikke vil.
Du har et ansvar overfor din familie. Du skylder oss lydighet.
En gift kvinne kan gjøre mange ting.
Som...
Å tilbringe litt mer tid sammen med sin søster.
Og ikke bekymre deg for Friedrich. Jeg skal ta meg av det.
Lille pus.
Forsiktig.
Se opp for søylen.
For guds skyld, ikke mist keiseren. Det vil ikke min far overleve.
Stoffet er for tungt. Og det er ikke solid nok.
Friedrich, dra hjem til meg, og hent prøvene til de polstrede møblene.
Firmaet Precht ser gjerne at De betaler regningen.
Og Friedrich... Ikke glem designen til stolene.
Jeg er her for å hente sjekken nå.
Herr Precht vil få pengene sine to uker etter regningsdatoen. Det er vanlig.
God dag, herr Adlon.
Bare det beste, smakfullt utvalgt. De har lært Deres fag fra grunnen av.
- Jeg er svært opptatt, herr Koppel. - Bare et par ord.
Under fire øyne.
Jeg har den største respekt for Dem. Det har vi alle.
De har jobbet dag og natt med dette palasset i tre år.
Nå begynner visst midlene å ta slutt? Mitt selskap tetter gjerne den luken.
Jeg kan tette den luken selv.
De er en erfaren mann, med stor handlekraft.
Mitt selskap vil gjerne ha Dem i ledelsen.
Jeg kan tilby Dem stillingen som generaldirektør.
Til gjengjeld vil mitt selskap hjelpe Dem med alle Deres forpliktelser.
De vil ha Adlon med i kjeden Deres?
Kjeden vår, herr Adlon. Det beste hotellet.
Jeg hører De gir min far det samme tilbudet som De nylig ga meg.
Ikke utsett avgjørelsen for lenge, herr Adlon.
På et visst tidspunkt vil det være for sent.
Forhandler du med konkurrentene bak min rygg?
Koppel kom med et tilbud, ja. Og jeg avviste ham straks.
- Hvordan vet de at vi har lite kapital? - Hele byen snakker om det.
- Du bør vise meg kostnadene. - Det koster det det koster.
Jeg vil vite hvor vi står.
Vi er nesten ferdige. Konkurrentene vil stoppe meg, men det går ikke.
Jeg skal fullføre dette hotellet med jernhånd, Louis.
At min sønn forhandler med konkurrenter i skjul, er en torn i siden.
Det tok mange år å bygge landets dyreste hotell.
Imens hadde jeg en beskyttet barndom. Jeg trodde Ottilie var min mor -
- og Alma min søster.
Min familie aksepterer Dem, som borgerlig.
Min far sier at Deres tittel og våre penger vil vekke oppsikt.
Han tror ordningen vår vil være til stor sosial fordel for Deres familie.
Hva om jeg forteller noe som setter meg i et dårlig lys?
Et dårlig lys? Uansett hva De sier, vil det bare gjøre Dem mer perfekt.
Betro Dem til meg. Så kan jeg gjøre det samme.
De først.
Deres fars tilbud om å hyre meg som lærling, er en ære.
Men jeg er offiser. Jeg vil bevare disiplin og orden i koloniene.
Disiplin og orden?
Negerstammene er uforskammede. De begynner å gjøre opprør.
De blir arrogante overfor de hvite som de skal adlyde.
Men dette er for menn. Kvinner har ikke noe i Afrika å gjøre.
Etter bryllupet arrangerer vi det slik faren din gjør.
Et halvt år adskilt, under tjenesten, -
- til vi er litt eldre. Så slår vi oss til ro.
Så De vil være ofte hjemmefra?
- Vil det være i orden for Dem? - Jeg finner vel noe å fordrive tiden med.
Deres tur.
- Til hva da? - Til å fortelle meg Deres hemmelighet.
Hva slags hemmelighet kan vel jeg ha?
Mamma ser etter oss.
Med Siegfried borte kan Friedrich komme.
Vi lar staben få fri, så vil ingen legge merke til det.
God natt.
Galla...
Kan du bli hos meg til jeg sovner?
Du må også bli med meg.
- Hvis moren din tillater det. - Det må hun. Det er betingelsen min.
Kanskje...
Kanskje Siegfried vil bli drept i et slag.
Pappa fortalte meg at de kriger der hele tiden.
Jeg vet at det er galt å ønske et menneske død.
Men da ville det være skjebnen.
Da kunne jeg...
Da kan Friedrich bli hos meg.
Og Sonja kan være barnet vårt.
Gustav, hotellet blir ikke ferdig.
Vi har utestående regninger på flere hundre tusen.
Ja. Koppel fikk bankene til å slå seg sammen, og prøver å presse deg.
Fordi du er en seriøs konkurrent.
Du er på rett spor, Lorenz.
Din sønn Louis besøkte meg i dag. Han hadde et godt forslag.
Vi må snakke med våre rike venner i Berlin. Appellere til deres profittbegjær.
- Foreslo han det? - Du undervurderer Louis.
Han har aldri lært å jobbe hardt.
Å kjempe for et mål, og sette alt på ett kort.
Du er heldig som har en sønn som vil videreføre det du har bygd opp.
Jeg har invitert alle våre gamle venner.
Du må overtale dem til å ta frem lommebøkene. Jeg kan ikke det.
Louis har virkelig tro på hotellet. Like stor tro som du har.
I konkurransen mellom de store byene vil Berlin vinne.
Hotellet mitt vil bli et symbol på tysk foretaksomhet.
Hans Keiserlige Høyhet har personlig satset på hotellets suksess.
Et etablissement bygd for det 20. århundre.
Et hotell som endelig vil gjøre Berlin til verdens fremste vertsby.
Fremtiden innen transport, industri og politikk vil bli avgjort her.
Her blir vår idealistiske selvbestemmelse realisert.
Jeg trenger kreditt fra dere i to år.
Så er tiden inne for innkreving, med renter og renters rente.
Glimrende. Storartet.
Adlon bygde opp formuen på iskremsalg.
Vi trenger hvitt dekketøy med monogram, sølvtøy, sølvbestikk, -
- porselenskarafler, bronsemugger, krystallysekroner og så videre.
- Far sier at du skal bli pikkolo. - Og du skal bli grevinne.
Friedrich... Jeg elsker ikke Siegfried.
Men hvis jeg gifter meg med ham, får jeg mye større frihet.
Sonja kan bo hos meg. Og vi kan treffe hverandre når vi vil.
Du vil gifte deg med von Tennen slik at vi kan treffes?
Jeg gifter meg for vår skyld. Så vi kan være sammen.
Sonja, du og jeg.
Min kjære Lorenz. Som tegn på vårt vennskap vil jeg gi deg denne fontenen.
Gi den en verdig plass i hotellet ditt.
Slik at etablissementet ditt aldri vil slippe opp for hell og lykke.
Gustav, dette er storartet.
Tusen takk. Fantastisk.
Jøsses. Jeg er allerede her!
Lorenz Adlon har bygd seg et ordentlig slott.
Jeg blir nødt til å flytte min residens hit.
Tipp topp.
Adlon har samlet en hel liten hær. Som en general.
Ja, det er det han er. Hotelleiernes general.
Aha, vi får et overraskende besøk.
Jeg hører at junior er en ypperlig rytter, men ikke særlig punktlig.
Tilgi meg. Jeg ble far for bare noen minutter siden.
- Gratulerer. En sønn? - To sønner, Deres Majestet.
Carl og Louis junior.
Slik er Adlon-familien. Hotellet har så vidt åpnet, og de rekrutterer to arvinger!
Carrara-marmor fra Italia.
- Blyglassvinduer. Bøhmiske speil. - Det må jeg si.
- Bestillingene sendes med rørpost. - Det kaller jeg fremskritt.
Vi har også en ismaskin.
Og vårt filtrerte vann kommer fra vår egen brønn.
- Aldon har sin egen strømgenerator. - Svært nyttig, særlig i krig.
Heisen vår stopper i hver etasje, Deres Majestet.
Jeg håper den unge mannen er klar over-
- at Det tyske keiserrikets skjebne ligger i hans hender.
Dette er Fyrstesuiten, for våre mest ærverdige gjester.
Bevare meg vel.
En motordrevet støvsuger fra Amerika rengjør de kostbare teppene.
Jeg er stolt av å fortelle at halvparten av Adlons 350 rom -
- er utstyrt med eget bad.
Milde himmel! Dette er et bidrag til vår kultur.
Heretter blir jeg nødt til å foreta mitt ukentlige bad her.
Kjenn på dette. Ikke underlig at man får influensa i byslottet mitt.
En burgundervin, årgang 1889.
De vil ha meg til å drikke fransk vin?
Det er sannelig edle dråper.
Men det er det eneste franskmennene gjør bedre enn oss.
De har gjort alt for å sette palasset mitt i skyggen.
Dette overgår alle mine største forventninger.
Jeg lovet Dem å gjøre Berlin til reisemål for det beste publikum fra hele verden.
Men uten Dem ville ingen korker sprette her i dag.
Det er en landsfaders plikt å anerkjenne og støtte sitt lands visjonære.
Jeg er takknemlig.
Men jeg har en bekymring jeg gjerne vil diskutere med min keiser.
Om Deres Majestet vil bestille Adlon til statsmottagelser eller festligheter, -
- kan jeg ikke garantere at jeg har tilstrekkelig mange rom.
Han er en slu rev.
Jeg skal få statskassen til å overføre et fast månedlig bidrag.
- Det er altfor vennlig av Dem. - Belønn meg med gode gjerninger.
Min gode venninne madame La Belle Otéro skal visst flytte inn.
De er godt informert. Madame skal opptre i Vinterhagen.
Arranger et lite selskap ved neste anledning. Bare for to, selvsagt.
Vet du hva jeg holdt i hendene mine?
- Nå er jeg spent. - Hele Det tyske rikes skjebne.
Det sa keiseren personlig til meg. Til meg, Janus Podolsky.
Din forlovede?
Så vakker. Du forbauser meg.
Hvis du sier at keiseren snakket til oss, gifter hun seg med deg på flekken.
Hele Det tyske rikes skjebne.
Det var alltid en spesiell dag -
- når jeg fikk være med og handle i byen.
Det travle livet der var så mye mer spennende enn vårt rolige liv på landet.
Men en av de aller fineste dagene var da vi besøkte hotell Adlon første gang.
Det hadde akkurat åpnet.
Jeg hadde selvsagt ingen anelse om at en av pikkoloene var min far.
Du kom jo med din egen lille hest. Kan du ri allerede?
Hold øye med datteren min.
Ja, vel, frue.
Hva slags hatt er det der?
- Det er en pikkolohatt. - Den er fin.
Liker du den?
Velkommen til Adlon, frue. Om De vil være så vennlig...
De er vel trett etter reisen, Mrs. Adams.
Miss Adams. Kall meg Undine.
Som den mystiske havjomfruen.
- Jomfru. Meget flatterende, herr...? - Adlon. Louis Adlon.
Alt jeg hørte på skipet, var Adlon. "Adlon, det beste hotellet i verden."
Hyggelig å høre. Jeg må dessverre forvise Dem til en suite.
Deres skjønnhet stjeler showet fra de andre damene.
Jeg ønsker Dem et hyggelig opphold.
- Undine. Velkommen til Berlin. - Så fint å se deg igjen.
Louis.
La meg presentere familien min.
Undine Adams tok alle de flotte bildene i koloniene.
Dette er min kone Ottilie.
Og dette er mine døtre. Alma og Sonja... Hvor er Sonja?
Sonja?
- De er amerikansk? - Familien emigrerte for flere tiår siden.
Friedrich.
- Er du tilfreds med den nye jobben? - Ja, takk.
Du finner ingen bedre jobb.
Så, kjære Sonja. Nå skal vi kjøre heis.
- Ottilie? - Ikke jeg. Jeg drikker kaffe med Lorenz.
Mr. Edison...
Jeg er ikke den eneste amerikaneren her.
Denne mannen erstattet levende lys med lyspærer.
Slipp herr Edison frem.
Dette hotellet kommer til å bli Olympen, der gudene skaper en ny verdensorden.
Du er vel ikke redd? Eller bare litt?
Se, pappa er heller ikke redd.
Fjerde etasje.
Mange unngår å ta heisen. Jeg må stadig forklare hvordan den virker.
- Du har en hard jobb. - Det har De rett i.
- Men vet De hva det beste er? - Det forteller du meg sikkert.
Det er ingen bjeller lenger. Alt foregår ved hjelp av røde, gule og grønne lys.
Og bare vi vet hva de betyr.
Vil du også gjerne bo på et så fint sted, Sonja?
Fjerde etasje.
Hvem er det?
Caruso.
Min pasta er balsam for maestroens stemme.
Giuseppe er maestroens personlige kokk.
Nå spiser han.
Alt er så viktig her. Mye viktigere enn i verden utenfor.
Snart vil grev Zeppelin fly folk til New York og tilbake.
- Da trenger vi en flyplass på taket. - Og se opp i skjørtene til amerikanerne.
De har bukser, alle sammen.
- Som den fotografen. Hva het hun? - Undine Adams.
Vet du hva den andre skjønnheten heter? Jeg tror jeg har sett henne før.
Jeg ville ikke sparket henne ut av sengen.
Men de er i en helt annen divisjon.
Du store min...
Hvis du vil gi meg en i trynet, skjønner jeg deg godt.
Kom igjen. Dette er et forlovelsesbilde, ikke noen begravelse.
Slapp av, Alma.
Vis frem det pene ansiktet ditt. Apparatet vil ikke sluke deg.
Stå helt rolig nå.
Ikke rør deg.
Slapp av.
- Vent. Kan jeg få se? - Ja visst, Alma.
Men hvis du vil se, må du under her.
Slik gjør man det, unger.
Hvorfor er det opp ned?
Det er linsen som gjør det. Den snur alt på hodet.
Du skal få et privat bilde. Stå stille.
Siegfried, stå rett.
- Litt sånn. - Kanskje hoften litt mer sånn.
Flytt beinet.
- Ut med heltebrystet. - Smil.
Bra. Stå stille.
Siegfried, hva med sabelen?
- Se, pappa. En stor ballong. - Der oppe.
Herregud, hva er det?
Hjelp meg, Alma. Fort. Kofferten.
Se, Gustav.
- Det er grev Zeppelins luftskip. - Keiseren får dem testet for bruk i krig.
Propellen er bak. Passasjerene er i gondolen.
Kom inn.
De ville snakke med meg, sjef?
- De kjenner husreglene? - Selvfølgelig.
- Hva er diskresjonsregelen? - Alt som skjer i Adlon, er privat.
Jeg må kunne stole helt og fullt på Dem.
Jeg har et spesialoppdrag til Dem.
De vet hvem madame Otéro er?
- Suite 230. Hun danser i Vinterhagen. - Glimrende, Rudolf.
Men i kveld losjerer hun i Fyrstesuiten.
Denne bestillingen må ordnes straks.
Jeg tar meg av det, sjef.
Rudolf...
Diskresjon.
Kom inn.
Tusen takk.
Merci. De kan gå.
Stinkegutt, champagnen er her.
- Deres Majestet... - Stinkegutt?
Fifi!
Gi meg hånden.
Kom.
Kom her.
Kom ut hit, Alma.
Kom.
Sitt rett, Sonja.
En selvsikker frøken, hun Undine.
Hun reiser gjennom Afrika for å ta bilder. På egen hånd.
Et tvers gjennom sprøtt fruentimmer.
- Kransen stikker meg i huden. - Men du ser ut som en engel.
Jeg har bestilt to drakter til, til bryllupsreisen.
Når vi kommer tilbake, skal Sonja bo hos meg en stund.
Takk, Berta.
Bare si at hun trenger avveksling. Med tiden blir hun hos meg og Siegfried.
Er du gal?
Du går inn i ekteskapet som jomfru. Alt annet vil ruinere oss.
Jeg vil ha Sonja. Det er den eneste grunnen til at jeg gifter meg.
Så damen vil leve på sine foreldre for alltid?
Jeg gifter meg bare hvis du sverger på at jeg får Sonja.
Sonja er min. Jeg er moren hennes.
Og ingen i byen skal noen gang få høre noe annet.
Du skal leve ditt liv i ordnete former. Jeg håper du forstår meg.
Jeg vet ikke.
Nøkkelen, takk.
Miss Adams. Frøken Schadt.
- Kom igjen. - Ha en fin kveld.
- Miss Adams. Frøken Schadt. - God dag.
Det er en glede å ha slik usedvanlig skjønnhet her på Adlon.
- Er han ikke gift? - Tre barn, og ett på vei.
Fjerde etasje.
Du må fortelle meg om den unge mannen der nede.
Hva mener du?
Jeg er ikke blind. Det er noe mellom dere.
Bare sett det et sted.
Takk.
Døren er åpen.
En liten oppmerksomhet fra...
En liten oppmerksomhet fra husets side.
Bare la det stå der.
Myntene der er til Dem.
Og si til Louis at han er en skatt.
Han ønsker Dem en hyggelig aften.
Det har vi.
Mine herrer.
Jeg har kjent Friedrich siden vi var barn.
Vi lekte sammen.
Mor likte ikke at jeg lekte med kuskens barn.
Pappa hadde ikke noe imot det. Men han var nesten aldri hjemme.
Og så ble du gravid, kjære deg.
Undine, du må ikke fortelle dette til en sjel.
Det lover jeg. Ok?
Og elsker du fremdeles din Friedrich?
Hver gang han tok meg i armene sine, ville jeg at han aldri skulle slippe meg.
Man kan ikke holde fast på kjærligheten.
Hvorfor vil du gifte deg med den løytnanten?
Jeg vil vekk hjemmefra. Endelig gjøre hva jeg vil.
Og hva vil du?
Jeg vil ha frihet.
Jeg vil fortelle Sonja at jeg er moren hennes.
Ikke vent på at noen skal gi deg denne friheten.
Frihet som blir gitt deg, er ikke noe verd.
Du må ta den selv.
Bli med meg. Til New York.
Til Amerika?
Herregud. Amerika.
Jeg ville dra dit med Friedrich og Sonja.
Tenk over det, Alma.
Hallo. Jeg vil gjerne snakke med Friedrich.
- Under fire øyne, hvis det er mulig. - Skiftet mitt begynner snart uansett.
Jeg ville at du skulle være den første som fikk vite det.
Fikk vite hva da?
Jeg skal ikke gifte meg med Siegfried. Derfor må jeg snakke med deg.
Sett deg ned.
Jeg...
Jeg skal til Amerika.
Med Undine Adams?
Da du gikk opp trappen med henne, og alle snudde seg og så på dere...
Du var så annerledes. Jeg hadde aldri sett deg slik før.
Jeg vil bli fotograf.
Og tjene mine egne penger. Slik som Undine.
Så kan jeg hente Sonja. Og du må også komme, Friedrich.
Det er det vi alltid har ønsket. At Sonja skal vokse opp hos oss.
Ja. Det ville vært fint, Alma.
Å, min Friedrich. Jeg visste at du ville forstå.
Foreldrene dine vil aldri tillate det.
- Ikke trekk meg inn i en skandale! - Vi blir til spott og spe for hele Berlin!
- Det handler alltid om deres anseelse. - Det er vår plikt å beskytte deg.
Dere tvinger meg til å gifte meg med en mann jeg avskyr!
- Jeg drar med Undine. - Forholdet deres er unaturlig.
Du tok fra meg barnet mitt. Det er unaturlig.
- Hvordan våger du...? - Du kan ikke snakke slik til oss.
- Jeg drar til USA, så henter jeg Sonja. - Du får aldri Sonja!
- Jeg er moren hennes. - Det er du ikke!
Bare slå meg. Det vil ikke endre min beslutning.
- Jeg tilkaller politiet. - Da sier jeg hvem Sonja er.
Og da blir det skandale.
- Jeg gjør deg arveløs. - Jeg vil tjene egne penger uansett.
Du er ikke min datter.
Sonja!
Skriv til meg om Sonja. Galla vil fortelle deg hvor mye hun har vokst.
- Om det går bra med henne. - Frøken Schadt.
Det er altså sant.
Jeg ville se det med egne øyne først.
- De førte meg bak lyset. - La damene være i fred.
Dame? Det var det jeg også trodde. Men denne damen er...
- Gå tilbake. - Ikke rør meg.
Jeg holdt på å gifte meg med henne. Det ludderet.
Alma.
- Dette får følger. - Forsvinn!
Hun ligger med kvinner. Det er abnormt. Perverst.
Takk, Friedrich.
Da Alma steg inn i vognen, -
- ante hun ikke hvor lang tid det ville ta før hun så datteren sin igjen.
Det var veldig vanskelig for Alma, tror jeg.
Å finne seg til rette i dette fremmede landet.
Så kom Første verdenskrig. Det gjorde det umulig å reise til Europa.
Jeg var ti år da troppene marsjerte gjennom Brandenburger Tor.
De jublet på vei mot fronten, sikre på seier.
"Vi kommer hjem til jul!"ropte de.
Men krigen varte i fire grusomme år.
De som overlevde, var fysisk og psykisk forkrøplet.
Krigen var tapt. Keiseren levde i eksil.
Min bestefars verden var borte.
Man så elendigheten på hvert eneste gatehjørne.
Arbeidsledighet og sult gjorde folk stadig sintere.
Alle så etter syndebukker på ulike steder.
Jødene, kapitalistene, sosialistene, -
- militærvesenet, arbeiderne, de arbeidsløse. politikerne...
Og jødene, en gang til.
I Russland kom kommunistene til makten.
De hadde også mange tilhengere i Tyskland. Krigen fortsatte i gatene.
Min far Friedrich fortalte meg senere -
- om skyting mellom kommunister og Freikorps. En spartakist kom til Adlon.
Vi trenger hjelp!
Hans søster Margarete.
- Gå ut, sa jeg! - Det er meg.
Margarete?
Hvor har du vært? Mor er urolig.
Det er revolusjon. Har du ikke merket det her?
- Daniel trenger hjelp, fort. - Få tak i en lege. Raskt!
Friedrich, ta ham med ned i kjelleren.
Ta med disse folkene nedenunder.
- Hent ulltepper og bandasjer! - Hvor hen?
Sett disse benkene sammen.
Hjelp oss!
Gi meg hånden din.
Det kommer snart hjelp.
- Jeg er lei for det. - Hva?! Ingen lege?
Med all denne skytingen våger ingen seg ut. Jeg er lei for det.
Nei...
Vi ville ha et annet slags liv.
Han lovte meg det.
Ute på landet merket vi ikke noe til kampene.
Gustav hadde reist til koloniene for å redde det som kunne reddes.
I lang tid så jeg ham bare på fotografiene han sendte oss, -
- og som Ottilie fikk rammet inn.
- Husherren er tilbake. - Pappa?
Mamma, våkn opp.
Mamma, skynd deg.
Velkommen.
Min lille flamme. Kjære Sonja.
Det er best jeg ikke klemmer dere før jeg finner ut hva som har smittet meg.
Herregud, Gustav.
Jeg skal få tak i doktor Weinstein med en gang.
Weinstein sier at de ikke vet nok om tropesykdommer.
Likevel bør han på sykehus hvis feberen ikke gir seg.
Du vet hvor sta han er. Ugress forgår ikke så lett, sier han.
Ottilie, jeg kommer så fort opprørerne her slutter å skyte.
Hva er den larmen? Er det skudd?
Hils den gamle bukken fra meg. Jeg melder meg i morgen.
- Har du hørt noe fra Alma? - Nei.
Det har allerede gått tre uker.
Kanskje hun ikke fikk telegrammet.
Hun er sikkert allerede om bord på skipet, på vei hit.
Det håper jeg også.
Lille flamme...
- Vi må fortelle Sonja det nå. - Fortelle henne hva da, Gustav?
Sannheten.
Nei.
Jeg vil at hun skal høre det fra oss.
Nei. Det kan vi ikke gjøre.
Hvis vi ikke gjør det, kommer Alma til å fortelle henne det.
Hva kommer Alma til å fortelle meg?
Lukk døren, og kom hit til oss.
- Gustav, ikke gjør dette. - Jeg vil ikke etterlate meg en løgn.
Kjæreste Sonja.
Du har alltid vært den største gaven...
Du må ikke overanstrenge deg.
Den største gaven...
Som himmelen noen gang har gitt oss.
Din mor var svært ung den gangen.
Nesten bare et barn.
Alma kunne ikke ta seg av deg.
Vi har elsket deg som om du var vårt eget barn.
Du visste om det!
Du visste også om det! Du visste det, din løgner!
Dere har alle løyet for meg!
Jeg kunne ikke si det. Husfruen ville ha kastet meg ut.
Hvem er min far? Galla, du må si meg det!
Fortell meg det.
Fyr!
Bestefar døde, uten at legene fant ut -
- hvilken sykdom han hadde fått med seg fra koloniene.
Den dagen han ble begravet, kom Alma tilbake til Berlin.
Tilgi meg, far. Vær så snill, tilgi meg.
Deres fars selskap eksisterer ikke lenger.
Med krigen har keiseren også tapt alle våre kolonier.
Grunnlaget for Gustavs forretninger.
Dere vil arve halvparten hver av det som er igjen.
Det er noen utestående lån til Gustavs venn Lorenz Adlon.
Deres far har alltid vært svært sjenerøs.
Nå trenger jeg å hvile.
Du er blitt så stor.
Det ville være rart om jeg fremdeles var liten.
Det tok deg 12 år å se igjen din lillesøster.
Mor.
Og nå er du her bare for å få arven din.
Hvem har fortalt det?
Ikke Galla.
Du brydde deg ikke om meg.
Din suksess som fotograf var viktigere. Og denne Undine.
Det gjorde så vondt at jeg ikke kunne holde deg som baby.
- Du hadde ikke trengt å dra! - Jeg ville blitt gift mot min vilje.
Men du ville vært hos meg. Du kunne ha fortalt meg sannheten.
- Jeg ville hele tiden hente deg. - Men du gjorde det ikke!
Mor...
Fortell Sonja at jeg ville hente henne.
Vær så snill, mor!
Kvinnene i vår familie er ikke noe tess.
Hotell Adlon, takk.
God dag, dette er hotell Adlon.
Alma Schadt. Jeg vil snakke med Friedrich Loewe.
- Unnskyld, hva var navnet igjen? - Alma Schadt.
Hallo?
- Hører De meg? - Ja visst, Alma.
Dette er Margarete Loewe.
- Lille Margarete. - Jeg er ikke Deres lille Margarete mer.
Hvilket romnummer? Vær så god.
Til Dem, herr Loewe.
Concierge.
Friedrich?
Hallo, Friedrich.
Hallo, Alma.
Jeg kondolerer.
Takk for at du kom med en gang.
Hvordan har du det?
Jeg er travelt opptatt med arbeidet på Adlon.
Jeg har vært concierge i to år.
Husker du min venn Janus? Heisgutten?
Ja visst. Dere delte rom.
Han falt i krigen.
Det var trist å høre.
Hvordan har familien din det? Jeg har allerede snakket med Margarete.
Hun har hatt noen ville år. Med spartakistene.
Adlon ansatte henne på sentralbordet. Han betaler for engelsktimene hennes.
Så da har du klart å temme virvelvinden, for å si det sånn.
Og foreldrene dine?
Far døde for lenge siden. Jeg forsørger min mor.
Har du giftet deg?
Jeg forelsket meg i en jente en gang. Jeg ville gifte meg med henne.
Men hun dro sin vei med en annen.
Det er lenge siden.
Men jeg har aldri glemt henne.
Skulle jeg ha blitt her den gangen?
Det spurte jeg meg selv om hver dag.
Du valgte din frihet. Den du alltid ønsket deg.
Og prisen var å etterlate barnet vårt.
Jeg bør bebreide meg selv like sterkt.
Du? Nei.
Hvor lenge blir du her?
Jeg vet ikke.
Men når jeg drar tilbake, vil jeg ha med meg Sonja.
Hun vet at jeg er hennes mor.
Jeg vil at hun også skal vite hvem hennes far er.
Jeg har løst problemet med rombestillingen.
Kan jeg be dere gå til resepsjonen?
Undine, jomfruen fra havet. Det er lenge siden, frue.
- Jeg håper alt er i orden? - Like sjarmerende som før.
Men det må jeg si. Etter 12 år husker De fremdeles navnet mitt.
- Som om jeg hadde reist i går. - Å, jeg ber.
Å, der er Hedda.
Vi reiste hit med samme skip. Jeg fortalte henne alt om Adlon.
Og nå er hun veldig nysgjerrig.
- Hei, Hedda. - For et fortryllende sted.
De har ikke fortalt meg alt.
La meg presentere Louis Adlon. Hotellets underdirektør.
Louis, dette er Hedda Berger, fra San Francisco.
Paradiset kunne ikke vært skjønnere.
Si det til min far. Det var drømmen hans.
Og De? Hva drømmer De om?
- Herr Adlon. - Jeg kommer.
Jeg ønsker damene et hyggelig opphold hos oss.
Tillater De?
Jeg tror jeg skal gifte meg med ham.
- Louis Adlon er allerede gift. - Det er jeg også.